Оцінювання соціально-економічного розвитку туризму в Україні як важливий напрям ефективності управління - Шелеметьєва, Т.В.; Зайцева, В.М. (Вісник економічної науки України, 2020)
У статті обґрунтовано необхідність оцінювання соціально-економічного розвитку туризму в Україні як важливого напряму ефективності управління. Сьогодні, для того щоб успішно планувати і розвивати туризм в регіоні, а також управляти його розвитком, слід мати чітке уявлення про соціально-економічне значення туризму. Позитивний ефект розвитку туризму на економіку регіону створюється лише в тому випадку, коли туризм у регіоні розвивається всебічно. Зазначено, що в економіці існує безліч різних показників оцінки ефективності туристичної сфери, які поділяють на: глобальні (на рівні економіки держави, регіону) та локальні (для підприємств та їх підрозділів). Найважливішим показником економічної ефективності, що відображає кінцеві фінансові результати діяльності туристичного підприємства, є показник рентабельності. Розрахунок кількісних показників туристичної діяльності в регіоні передбачає розрахунок і аналіз показників окремо по кожному місту. Сукупний внесок туризму в економіку регіону включає як прямий, так і непрямий внесок. Прямий вплив туризму на економіку регіону – це результат витрат туриста на покупку послуг і товарів туризму. Непрямий внесок туризму в економіку регіону проявляється в ефекті повторення витрат туристів на покупку послуг і товарів в певний час і в певному місці. Досліджено загальну концепцію соціально-економічної оцінки розвитку туризму великого туристичного центру (регіону). Відзначено, що порівняльну оцінку ефективності розвитку туризму слід проводити з урахуванням впливу його на економіку міста (регіону). Концепція пропонує в якості критерію ефективності розвитку туризму прийняти прибуток, який одержує соціально-економічна сфера регіону (міста) від туристичної діяльності. Обґрунтовано, що розвиток людських ресурсів – це найважливіший елемент сталого розвитку туризму, а також регіону і суспільства в цілому. Сталий розвиток туризму в кінцевому підсумку приводить до стійкого розвитку всієї території, при цьому здійснюючи охорону природи, культури, соціальний і економічний розвиток. Зазначено, що розвиток сфери туристичних послуг, людських ресурсів в туристичної галузі є важливим фактором планування і розвитку людських ресурсів регіону і країни в цілому. Розглянуто етапи концептуальної моделі планування та розвитку людських ресурсів у туризмі. Відзначено, що існуючі показники ефективності розвитку сфери туристичних послуг незначною мірою відображають соціальну ефективність розвитку туризму, а також не враховують рівень розвитку людських ресурсів даної галузі. Запропоновано методику оцінювання розвитку туризму, орієнтовану на концептуальну модель планування та розвитку людських ресурсів у туризмі, шляхом введення агрегованого показника – індексу розвитку людських ресурсів туризму. З метою орієнтації на практичну застосовність даного підходу індекс розвитку людських ресурсів у туризмі можна розрахувати на основі таких індикаторів: стаж (досвід) роботи в туризмі; кількість працівників у туризмі, які мають вищу спеціальну освіту; кількість працівників у туризмі з вищою освітою; доходи працівників, зайнятих у туризмі. Методика надала змогу зробити висновки та розробити рекомендації щодо посилення стандартів якості підготовки кваліфікованих працівників готелів і туристичних фірм як важливої оперативної мети стратегічного напряму розвитку туризму «створення атмосфери гостинності, підвищення якості муніципальних та комерційних послуг».