Відносини чеського короля Вацлава I зі Святим Престолом у 1240–1247 рр. - Ліхтей, І. (Сiверянський літопис, 2024)
Мета дослідження – простежити відносини чеського короля Вацлава І Пршемисловича зі Святим Престолом протягом 1240–1247 рр. Методи: проблемно-хронологічний, історико-системний та аналітичний. Наукова новизна полягає в комплексному висвітленні відносин чеського короля Вацлава І з Папами Григорієм ІХ та Іннокентієм IV на тлі суспільно-політичних подій у Священній Римській імперії. Йдеться про протистояння цих римських понтифіків із німецьким імператором Фрідріхом ІІ Штауфеном. Упродовж 40-х рр. ХІІІ ст., попри очевидні симпатії Вацлава І до Фрідріха ІІ Штауфена, не припинялися контакти Чеського королівства зі Святим Престолом. Папська курія дедалі активніше втручалася в церковні справи в Чехії та Моравії, що було пов’язано з затвердженням празького та оломоуцького єпископів. У протиборстві з Фрідріхом ІІ Штауфеном для Апостольської столиці важливо було переманити чеського володаря на свій бік. Головна ж мета зовнішньої політики Вацлава І полягала в одруженні його сина з племінницею австрійського герцога Фрідріха ІІ Бабенберга, що відкривало Пршемисловичам шлях до панування на альпійських землях. Імовірність такого династичного шлюбу чітко окреслилася за понтифікату Інокентія IV. Тож при вирішенні цього питання чеський король намагався маневрувати між двома силами (папою та імператором), прагнучи відстояти власні інтереси й домогтися певних поступок від Святого Престолу. Очевидно, саме тому Вацлав І тривалий час чинив перешкоди утвердженню на оломоуцькій кафедрі папського ставленика – єпископа Бруно.