Баскський націоналістичний рух в Іспанії франкістського періоду (1939–1975) - Ричка, Ю. (Сiверянський літопис, 2025)
Мета статті: простежити шляхи розвитку баскського націоналістичного руху у Франкістській Іспанії, висвітлити його ідеали та цілі, легальні форми і збройні методи спротиву режиму. У роботі використані загальнонаукові й історичні методи дослідження, а також методи історичного джерелознавства, застосовані згідно з принципами об’єктивності та світоглядно-ідеологічної неупередженості. Наукова новизна полягає у з’ясуванні внутрішніх структурних трансформаційних перетворень Іспанської держави в 1939–1975 рр. та їх впливу на піднесення й радикалізацію баскського націоналістичного руху. Простежено зміни в його ідеології, що викликали появу нових форм і методів протистояння франкістському режиму в боротьбі баскських націоналістичних угрупувань за створення незалежної Великої Еускаді – Країни Басків. Висновки. Характер національної політики франкістського уряду Іспанії в 1939–1975 рр. визначала стратегія пошуку символічних цінностей, здатних об’єднати й консолідувати народи країни в єдину політичну націю. При цьому автократичний режим жорстоко придушував будь-який прояв регіональних націоналізмів як ознаку сепаратизму та намагався знищити периферійну ідентичність народів Іспанії. У 1937 р. франкістським декретом була ліквідована автономія Країни Басків, скасовано традиційні для цього історико-культурного регіону на заході Піренеїв податкові пільги (conciertos economicos), накладено заборону на використання в публічних закладах баскської народної мови Euskara. Унаслідок чогобаскський націоналістичний рух еволюціонував до виокремлення в 1959 р. радикальної його течії, що її уособлювала ЕТА – Euskadi Ta Azkatasuna (Баскська Батьківщина та Свобода). На відміну від лідерів Баскської Націоналістичної партії (PNV), які вважали, що «тиха війна» могла б бути більш ефективною стратегією збереження баскської нації під диктатурою, ЕТА стала на шлях збройної боротьби. Вона розгорнула партизанську війну, основними методами ведення якої стали терористичні акти у велелюдних містах, розбійні напади на установи державної влади та управління, а також викрадення іспанських високопосадовців і правоохоронців.