Ареалогічні інтерпретації традиційного вбрання Якова Прилипка в контексті сучасних викликів - Пономар, Л. (Матеріали до української етнології, 2024)
Стаття присвячена спадщині фундатора «Історико-етнографічного атласу одягу України» Я. П. Прилипка та її значенню для сучасних досліджень народного вбрання. Актуальними є висновки вченого щодо регіональної специфіки традиційного одягу українців, зокрема вишивки сорочок; тяглості етнічної традиції, що виявляється в розмаїтті вбрання українців. У час війни ці напрацювання є підґрунтям для спростування тез про пізнє походження вишивки на сорочках, про відсутність у козацькому вбранні широких штанів – «шароварів» тощо. Заперечення цих міфів – це не «замилування власною культурою», а цілком об’єктивна оцінка того, що українці створили унікальний спадок народного одягу, зокрема сорочок, декорованих вишивкою і тканням, із розмаїттям орнаментального та колористичного вирішення в межах регіональних і локальних традицій Карпат, Полісся, Поділля, Буковини, Середньої Наддніпрянщини, Слобожанщини, Півдня України. Вишивка – одна з типових рис регіональних комплексів, що складалися впродовж тривалого часу. Особливе значення мають положення Я. Прилипка про те, що ареали поширення колористики вишивок на жіночій народній сорочці збігаються із загально-етнографічним зонуванням України. На нашу думку, головною причиною звільнення вченого та припинення роботи над атласом стала його концепція тяглості української традиції та пов’язання її з давньоруськими племенами. Бо це вже питання спадкоємності культури Київської держави, які фальсифікує росія в загарбницькій війні. Ареал поширення широких штанів із назвами «шаровари» є переконливим аргументом для спростування заперечень їх ношення козаками. Дослідження козацького вбрання, його видів і типів лишається одним із актуальних завдань етнологів, мистецтвознавців, істориків та мовознавців.