Честь як реґулятор шляхетського повсякдення (Волинь останньої третини XVI – початку XVII ст.) - Старченко, Н.П. (Український історичний журнал, 2012)
У статті розглядаються повсякденні практики ранньомодерного шляхетського
соціуму Волині, де найчастіше виходило на яв поняття про честь як головну цінність шляхтича. Чутливість до найменших ознак неповаги, які могли підважити
честь в очах спільноти, та необхідність її примножувати призводили до щоденної
конкуренції, а часто й конфлікту поміж формально рівними членами шляхетського стану. Водночас честь і похідна від неї (а інколи й синонімічна) добра слава лежали в основі стримуючих механізмів, із допомогою яких озброєній спільноті
вдавалося підтримувати відносну рівновагу, адже честь задавала межі властивої шляхтичеві поведінки. Відтак аналізуються стратегії, до яких удавалася шляхта для демонстрації своєї та підважування чужої честі. In this article, I have analyzed the quotidian practices of early modern Volynian gentry
society which attest that honour was the core value for the members of this group.
The need to accrue honour and sensitivity to slights that could undermine it fostered
ceaseless competition and widespread conflicts among the nominally equal representatives
of gentry. At the same time, honour and the concomitant (and sometimes synonymous to
it) glory engendered restraining mechanisms which maintained a certain equilibrium
within the armed community, since honour marked the boundaries of demeanour that
was perceived as being proper for gentry. I have analyzed the strategies gentry resorted
to in order to demonstrate their honour and undermine the honour of their opponents.