Музичний андеграунд як альтернатива артсцени тоталітаризму та посттоталітаризму - Овчаренко, С. (Народна творчість та етнологія, 2023)
У статті розглянуто музичний андеграунд як підпільне мистецтво, яке різною мірою засвідчує те, що перебуває поза рамками радянського культурного мейнстриму 80–90‑х років ХХ ст. Доведено, що поняття «андеграунд» корелюється з поняттям альтернативи офіційної партійної артсцени тоталітаризму, найчастіше їх плутають з близькими поняттями («шістдесятництво»). Акцентовано, що андеграунд є формою «протестного мистецтва», тобто формою протесту в мистецтві. Визначено, що музичний андеграунд може бути політичним, естетичним і художнім. Він характеризує художнє середовище того підпілля, у якому перебував митець. Музичний андеграунд з’являється на теренах України з 80‑х років ХХ ст. після всіх складних трансформацій, що відбулися в академічному мистецтві (оперному та симфонічному) та після остаточної легалізації джазу, року, екоджазу та інших напрямів, які стали дозволеними й легітимними в контексті пострадянської реальності музикування. Висновки. Андеграунд як підпільне мистецтво в різних контекстах виражає свої соціокультурні функції. Так, у тоталітарному просторі андеграундне мистецтво стає певним локусом елітних, обраних виконавців, які протиставляють себе загальному пригніченню свободи і прав людини, а також здійснюють процес творчого самовираження, волевиявлення в посттоталітарному суспільстві. З’ясовано, що андеграунд стає артсимволом, спрямованим на певні вектори комунікації і визначає себе як треш-культуру або як нішевий характер та метод культуротворення. The musical underground as an underground art testifying what is outside the framework of the Soviet cultural mainstream of the 1980s and 1990s to various extents is considered in the article. It is proved that the concept of underground correlates with the notion of an alternative to the official party art scene of totalitarianism and is often confused with the related concept of the sixties. It is emphasized that the underground is a form of protest art; that is a form of protest in art. It is determined that the musical underground can be, in fact, political, aesthetic, and artistic. It characterizes the artistic surroundings of the underground in which the artist lives. The musical underground has appeared on the territory of Ukraine since the 1980s; after all the complex transformations taking place in academic art (opera and symphony) and after the final legalization of jazz, rock, eco-jazz, and other trends, those have become permissible and legitimate in the context of the post-Soviet reality of music. Conclusions. The underground as an underground art expresses its sociocultural functions in different contexts. Thus, in a totalitarian space, underground art becomes a certain locus of elite, selected performers opposing the general oppression of freedom and human rights and also carrying out the process of creative self-expression and declaration of will in post-totalitarian societies. It is found out that the underground becomes an art symbol aimed at certain vectors of communication and defines itself as a trash culture, or as a niche character and method of culture creation.