До історії шанування Онуфрія Великого на землях Руси-України наприкінці XVIII – упродовж XIX століття - Забашта, Р. (Матеріали до української етнології, 2022)
У статті висвітлено загальні обставини існування і трансформації культу преподобного пустельника-аскета Онуфрія Великого на вітчизняних теренах у кінці XVIII – упродовж ХІХ ст. Цей історичний період характеризувався спершу згортанням і певними змінами форм шанування святого, а перегодом, майже за століття, – пожвавленням культу. Процес згортання був зумовлений і запущений як внутрішніми, так і зовнішніми чинниками. Серед перших головну роль відігравали адміністративно-організаційні заходи керівництва національних церков (Православної та Унійної) першої – третьої чвертей XVIII ст., спрямовані на впорядкування чернечого служіння, а також на укрупнення монастирів задля підтримки їхнього матеріального становища. У результаті цих заходів чимала кількість дрібних і середніх за розміром чернечих осідків припинила своє існування. Поміж других – загальні церковні реформи, запроваджені правителями Австро-Угорської та Російської імперій, у складі яких перебували українські землі; реформи, що спричинили, зокрема, масове закриття тих-таки монастирських осідків. Одним зі специфічних наслідків скорочення чернечої форми подвижництва й пошанування Онуфрія Великого (а саме чернецтво було першим і тривалий час єдиним, принаймні основним середовищем шанування святого пустельника) став «вихід» досліджуваного культу за монастирські мури та поширення його серед значно більшої кількості місцевих вірян, зокрема поміж простолюду. Останній процес призвів, з одного боку, до його стабілізації, а з другого – до певного онароднення (фольклоризації). Помітне піднесення культу припало на останнє двадцятиріччя ХІХ ст. і стосувалося переважно західних земель України. Початок цим процесам поклала реформа Чину святого Василія Великого (далі – ЧСВВ), зініційована Папою Римським Левом ХІІІ та підтримана (головно з політичних міркувань) тодішнім австрійським урядом. The article highlights the general circumstances of the existence and transformation of the cult of the venerable hermit-ascetic Onufrii the Great in the national territory during the end of the 18th – 19th centuries. This historical period is characterized by the curtailment of certain changes in the forms of veneration of the named saint and, later, almost a century later, by the revitalization of the cult. The process of collapse was conditioned and triggered by both internal and external factors. Among the first, the main role was played by the administrative and organizational measures of the leadership of the national churches (Orthodox and Union) in the first–third quarters of the 18th century, aimed at streamlining monastic service, as well as at consolidating monasteries in order to support their financial situation. As a result of these measures, a considerable number of small and medium-sized monastic settlements ceased to exist. Among the others are general church reforms introduced by the rulers of the Austro-Hungarian and Russian empires, which included Ukrainian lands; reforms that caused, in particular, the mass closure of such monastic settlements. One of the specific consequences of the reduction of the monastic form of asceticism and veneration of Onufrii the Great (monasticism was the first and, for a long time, the only, or at least the main, medium of veneration of the holy hermit) was the «exit» of the investigated cult outside the monastery walls and its spread among a much larger number of local believers, including the common people. The latter process led, on the one hand, to its stabilization, and on the other, to a certain popularization (folklorization). The noticeable rise of the cult fell on the last two decades of the 19th century and concerned mainly the western lands of Ukraine. These processes were initiated by the reform of the Order of Saint Basil the Great, initiated by Pope Leo XIII and supported (mainly for political reasons) by the Austrian government of that time.