Меморіалізація Голокосту в Острозі: місця і простори пам’яті та (ко)меморативні практики роботи з ними - Семерин, Х. (Місто: історія, культура, суспільство, 2020)
Під час Голокосту в містечку Острог на Рівненщині було знищено більшість єврейської спільноти, що становила від 64 до 70 % тодішнього населення й існувала з кінця XIV ст. Фактично, структуру міста було зруйновано, а його полікультурну історію – розірвано. Після війни тоталітарна політика совєтського режиму позбавляла матеріальні медії пам’яті про минуле соціокультурного змісту й автентичності. У статті розглянуто окремі місця пам’яті про Катастрофу, їх стан сьогодні, а також сучасні меморативні практики і форми роботи з ними. Давній Острозький єврейський цвинтар після війни було перетворено на совєтський парк відпочинку. Місце розстрілу острозьких євреїв спочатку визначали через формулу загальної ідентичності «жителів», без уваги до того, що нацисти переважно знищили саме євреїв через їхнє походження. Велика Синагога довгий час була складом, а відтак перетворилася на руїну. Могилу Маршуе спаплюжили, а поступово відновили тільки в період незалежності України. Звернуто увагу на різні форми вандалізму: викидання сміття, руйнування могил і сакральних споруд, «нацистські» графіті, якими досі паплюжать єврейську спадщину Острога. Позитивно, що основні місця пам’яті сьогодні відновлені або перебувають у стані реставрації, а робота з ними охоплює широкий спектр практик: перфоманси вшанування, реставрація й відбудування, освітні й туристичні заходи, опрацювання джерел, документів, мап, розшифрування текстів і написів, пошуки могил тощо. Не меншу вагу має вироблення відповідної адекватної політики, спрямованої на збереження пам’яті про втрачену ідентичність міста і міжкультурне порозуміння, розвиток толерантності й соціальної свідомості. During the Holocaust in Ostroh, the majority of the Jewish community, accounted from 64% to 70% of the then population and existed since the late 14th century, was ruined. The structure of the city was destroyed, and its multicultural history was broken up. A further totalitarian policy of the Soviet regime tried to deprive the material media of memory of its socio-cultural context and authenticity. In the article, I review the central locations saving the memory about the Holocaust, their current state, as well as memorial practices and forms of working with them. After the Shoah, the ancient Jewish cemetery in Ostroh was transformed into a Soviet recreation park. The territory of the Ostroh Jews’ execution was initially determined by the formula of the general identity of the “city residents,” notwithstanding the fact that the Nazis murdered the Jews overwhelmingly because of their origin. The Great Synagogue was for a long time a warehouse, and then it became almost a ruin. The march of the Maharsha was rebuilt and gradually restored only after Ukraine’s independence. I draw attention to the various forms of vandalism: garbage disposal, the destruction of graves, and the “Nazi” graffiti, which are still relevant regarding the Ostroh Jewish heritage. On a positive note, the dominant memory locations are now restored or being in the state of restoration. The variety of ways to work with them includes practices such as performances of remembrance, restoration and reconstruction, educational and tourist activities, an analysis of sources, documents, maps, decryption of texts and inscriptions, searches the graves, etc. In the same way, the development of an adequate policy aimed at preserving memory about the city’s lost identity and at intercultural understanding, developing tolerance and social consciousness, is of great importance today.