Відповідальність як запорука стійкості: портрет Анатолія Загороднього (Вісник НАН України, 2026)
Це есе не про інституцію саму по собі і не про абстрактну модель управління. Воно про конкретну людину, яка очолює Національну академію наук України, беручи на себе персональну відповідальність за її цілісність, тяглість і здатність діяти в умовах, що постійно змінюються. Йдеться про Анатолія Загороднього — ученого і керівника, для якого посада Президента Академії ніколи не була формальною роллю, а навпаки, стала викликом, що вимагав поєднання математичної точності та етичної непохитності. Його стиль керівництва не зводиться до декларацій чи гучних жестів. Він формується в щоденній роботі з масштабом — із системою, що об’єднує сотні установ і тисячі людей, різні наукові культури та регіональні реалії. У цій системі кожне рішення має не лише управлінський, а й людський вимір, а відповідальність не обмежується тим, що можна зробити публічно.