Проза Тараса Шевченка і західноєвропейські літератури: наслідування чи творче засвоєння художнього досвіду? (наукове повідомлення на засіданні Президії НАН України 2 жовтня 2013 р.) - Боронь, О.В. (Вісник НАН України, 2014)
Здійснено спробу розширити коло контактних зв’язків Шевченка-прозаїка
з романістикою Чарлза Діккенса. Доведено, зокрема, що Шевченко, крім
згадуваних у його прозі романів «Ніколас Ніклбі» і «Девід Копперфілд»,
знав також «Холодний дім» та «Домбі і син». Проаналізовано зв’язки повістей Шевченка з творчістю Вальтера Скотта. Розглянуто семантику інтертекстуальних відсилань у повісті «Художник» до роману «Векфілдський священик» Олівера Голдсміта. Вказано на Шевченкове критичне сприйняття доробку Ежена Сю, романи якого український письменник використовував радше для гри з читачем. У підсумку поставлено під сумнів поширену в шевченкознавстві тезу про наслідувальність повістей Шевченка щодо західноєвропейських зразків прози. Предпринята попытка расширить круг контактных связей Шевченко-прозаика с романистикой Чарльза Диккенса. Доказано, в частности, что Шевченко, кроме упоминавшихся в его прозе романов «Николас Никлби» и «Дэвид
Копперфилд», знал также «Холодный дом» и «Домби и сын». Проанализированы связи повестей Шевченко с
творчеством Вальтера Скотта. Рассмотрена семантика интертекстуальных отсылок в повести «Художник» к роману «Векфильдский священник» Оливера Голдсмита. Указывается на критическое восприятие Шевченко наследия Эжена Сю, романы которого украинский писатель использовал скорее для игры с читателем. В итоге поставлен под сомнение распространенный в шевченковедении тезис о подражательности повестей Шевченко
западноевропейским образцам прозы. An attempt is made to expand the circle of contact connections of Shevchenko as a prose writer with novels by Charles
Dickens. In particular, it is proved that in addition to knowing Dickens’s novels “Nicholas Nickleby” and “David Copperfield”
mentioned in his prose, Shevchenko was aware of “Bleak House” and “Dombey and Son”. The article analyses
connections between Shevchenko’s stories and works by Sir Walter Scott. It also examines semantics of intertextual
references in the story “The Artist” to the novel “The Vicar of Wakefield” by Oliver Goldsmith. It is pointed out that
Shevchenko critically assimilated the artistic heritage of Eugene Sue’s whose novels were used by the Ukrainian writer
rather for playing with readers. As a result, the article calls into question the widespread in the Shevchenko studies thesis
that in his stories the author imitates the prose models of western literature.